Аа. Проклети бълхи.
"За да активирате натиснете капачката и незабавно напуснете помещението. "
- Постави ли го? - Да.
OK. Нека сложим и другите две и да се махаме преди да са ни изяли живи.
Това е плана.
Задръж си дъха. Готов ли си? На три.
1,... 2,... 3.
- Това беше близо. - Мерси, че донесе бомбите.
Няма проблем. Стой навън за няколко часа.
Да, ще стоя тук с малката ми приятелка.
О, ъ... всъщност...
Трябва да изчезвам. Ще се срещам с Лоугън в Краш.
- О. - Искаше ми се да можеш да дойдеш. Знаеш това.
Утре, може би ще си взема почивка от работата и ще повисим.
- OK. - Взех някаква прах за бълхи.
Поръси се или ще се върнеш там, от където започна.
OK? Лека нощ.
OK. Лека.
Зает ли е стола?
- Съжалявам, че закъснях. Трябваше да се отбия у Джоршуа.
- Какво правиш? - Опитвам се да свържа няколко неща.
Това е страхотно, но... тук?
Да. Никой не гледа.
Може ли да видя белега на ръката ти за секунда? Хайде.
Зараства бързо. Значи всички от Белият култ имат такъв?
Да. Точно тук.
Видях го когато поздравяваха богът змия, или каквото и да беше това
Прилича на променена версия на медицински знак. Символ на медицината.
Знаеш ли какво? Само работа и никаква игра, правят Лоугън тъпо, тъпо момче.
По-късно ще си поговорим, става ли?
- Хей. - Здрасти.
- Отдавна не сме се виждали. - Така предполагам.
- Избягваш ли ме? - Не.
Но трябва да кажа, че наистина се радвам, че нищо не се случи онази нощ.
- Да. Аз също. - Вероятно работи с дни, а?
Цялата тази реч "времето е кратко, трябва да сложиш сърцето си на линията, бейби, искам те".
Виж. Не искаш да се забъркваш с мен.
Бях създаден в лаборатория. Прекара години учейки доброто изкуство на убийството.
Навън има хора които ме търсят, за да ме убият и един ден вероятно ще успеят.
Спести ми драмата. Просто си твърде уплашен, за да напуснеш и всъщност да се интересуваш от някого.
Точно така, защото последния път когато напуснах, някой попадна под кръстосан огън и умря.
- Съжалявам. Аз не... - Направи си услуга, Аша. Остави ме на мира.
Алек...
Направи го.
Можели още една бира?
Е, какво ще правиш сега?
Защо винаги съм лошото момче с теб, Макс?
Както и да е. Искаш да си го изкараш на някого, заповядай.
Можех да бъда очарователно, сладко момче и да си хвана наистина готино гадже.
Но, за разлика от теб, се опитвам да постъпя правилно
Какво трябва да означава това?
Мислиш, че единственият ти проблем е вирусът, който ще убие Лоугън, ако го докоснеш?
- Да, това заема първата седалка. - Макс, ние не принадлежим към тях.
Ние сме опасност за тях.
- Кога най-накрая ще разбереш това? - Аз и Лоугън не сме твоя работа.
- Защо просто не си отвориш очите... - Хей, момчета, какво става тук?
- Нищо. - Да, точно така. Нищо.
Макс.
Пребита съм. Аз ще... Ще тръгвам.
- Какво беше всичко това? - Нищо. Просто съм уморена.
Хей.
Макс.
Макс?
Добре ли си?
Той как се справя?
Не позволявайте да умре, моля ви.
Това, което мога да кажа е, че вирусът е мутирал вид на военен био-агент наречен Зайкинор.
Не е известно лечение.
Мантикор ни създаде имунизирани към куп военни макро-буболечки
Сигурна съм, че това е една от тях.
Това може да обясни как може да си преносителя и да не си засегната. Имаш антитела.
- Ами преливане? - Просто ще го презаразиш.
Не, не с моята кръв. Друга транс генетична
Струва си да опитаме. Няма какво да губим.
- Да? - Трябва да дойдеш в болницата, веднага.
Имаш го, Макс. Идвам, колкото мога по-скоро.
Той идва. Бъдете готови.
Дори не си го и помисляй. Арестуван си.
Те го проектираха да бъде перфектният войник, човек оръжие
Тогава тя избяга.
В бъдеще, не много далеч от сега, в разбит свят,
тя е призрак от миналото.
Не може да избяга.
Тя трябва да се бори, за да открие съдбата си.
Е, чух, че се чувстваш по-добре.
Работя усилено. Правя каквото ми кажат хората.
Вършиш добра работа.
Всичко е наред. Няма да те нараня, Мюл.
Наранихте ме. Сложихте ми змийска кръв и казахте, че няма да ме убие.
- Не си казал на никой за това, нали? - Казахте ми да не го правя.
Добре. Разбрах, че си солиден човек.
Съжалявам, че ти причиних това, но беше единственият начин.
Нещо като тест. Нали знаеш?
Но не се тревожи. Издържа го.
Запомни обаче, че това е между мен и теб.
За да направим това, е по-добре приятелят ви да дойде скоро.
Ще дойде. Знае колко е сериозно. Той е...
напълно ненадежден...
Има ли някой друг, когото можете да повикате?
Защото това е единствения шанс, който Лоугън има.
Ще се върна
Има ли някой тук
Ранен ли сте?
Не, не съм ранен
Били никога не е правела така. Тя просто ме дръпна по тези стъпала.
Предполагам, че просто ви е харесала.
Тя помага ли ви?
Тя ме води. Уверява се, че съм добре.
- Уверява се, че няма да се блъснете в нещо. - Предполагам.
Добра Били. Добра Били.
Аз съм Ани. Ани Фишър. Живея нагоре по улицата.
Аз съм Джошуа. Аз съм...
не съм от тук. На гости съм.
- О, от къде? - Манти... ъ,... Коро.
- Мантиа Коро? - Във Франция.
- Английският ти е много добър. - Мерси, боку.
Е, вероятно трябва да тръгваме.
Хайде, Били. Хайде.
- Приятно ми беше да се запознаем, Джошуа. - Приятно ми беше да се запознаем, Ани.
Джошуа! Трябва ми помощта ти!
- Хей. - Хей. Дойдох веднага щом чух.
- Здрасти, Синди Оригиналът. - Това отдолу Доги-дог ли е?
Намери ли някой?
Той има малко кучешка ДНК.
Правилно. Добре, добре, при условие, че той има антителата.
Веднага се връщам.
Лоугън ще се подобри сега.
Готови сме, когато кажете, г-жо Райън.
Вкарайте ги.
Него. Той е този.
- Трябва да отида някъде. Може ли да си вървя? - Ти беше разпознат.
- За какво? - Убийството на Тимъти Райън.
Той ще се оправи. Ще видиш.
Той е боец. Ще издържи.
Антителата в кръвта на приятеля ти неутрализираха вируса. Той ще успее.
Чу ли това? Той ще бъде добре.
Поиска да те види.
- Не мога да вляза там. - Той те вика.
Не мога да го видя. Не сега
- Никога повече, отново. - Просто казваш това, защото си объркана.
Чу дамата. Той ще се оправи.
Този път. Ами следващия?
Не, това трябва да спре.
Кажи му, че се радвам, че е добре.
Алек!
Някой от вас, грешници, виждал ли е Алек?
Не е тук, не се е обаждал, мисли само за себе си, винаги наранява този...
- Хей, ракообразно. Виждал ли си Златното Момче? - Не.
Да тръгваме, хора. Звънецът за мисия звъни. Да тръгваме! Чувате ли го?
Лоугън питаше къде си. Не знаех какво да кажа.
Всичко е наред. Това не е твой проблем.
Това той ли е?
Ако си сигурна в това, му дължиш обяснение.
- Здрасти, страннико - Здрасти.
Пропусна го.
Скитах из болницата да те търся с разкопчана отзад престилка.
- Да. Съжалявам за това. Слушай... - Всъщност се чувствам много добре.
- Това трябва да е от транс генетичната кръв. - Трябва да поговорим.
Извадих старата дъска, която имам
и поставих всички драсканици, които направих в бара онази вечер.
Това е като моя широкоекранна версия, нали знаеш?
- Лоугън... - Недей, Макс.
Не мога да правя това повече.
Виж, добре съм. Всичко се оказа наред.
Имахме късмет. Отново. Колко чудеса мислиш, че ще се случат?
Аз имам ли глас? Това е моят живот.
И какво, ти свършваш мъртъв, а аз прекарвам остатъка от живота си, знаейки че вината е моя?
Аз съм пас
Бях, където си ти, спомни си?
Мислейки, че всичко е много трудно.
Но осъзнах, че да съм далеч от теб... е по-лошо.
- Трябва да затварям сега. - Макс...
- Fe'nos tol. - Fe'nos tol.
Тествах транс генетиката Проклетото нещо се разболя, но премина.
- Това момиче оцеля, не беше ли това късмет? - Страхувам се, че не. Нещо е различно с 452.
- Тя не прояви, каквито и да е симптоми. - Какво трябва да кажа на заседанието?
Възможно е Сандеман да е направил Мантикорска транс генетична имунизация.
Това променя всичко.
Време е да направят ход.
- Джошуа? - Ани.
Смешно е, минавахме на близо и Били отново тръгна нагоре по стъпалата.
- Тя наистина те харесва. - Аз също я харесвам.
Тя обикновено е наистина добър експерт по характерите.
Надявам се, да не си помислиш, че съм нахална, но искам да те поканя на обяд.
- Там ли си? - Да, тук съм.
Мислех си, с теб сме нови в града и...
Всичко е наред. Вероятно си наистина зает.
- С удоволствие. - Какво?
- С удоволствие ще обядвам. - Чудесно.
- Живея надолу по улицата, близо до... - Не, тук.
Защото... обичам да готвя.
- Обичаш ли макарони със сирене? - Любимите са ми.
- Това терпентин ли е? - Да. Рисувам.
- Ти си художник? - Да.
Уау, художник от Мантиа Коро.
Точно тук на малката ми улица.
- Ще се видим около седем, става ли? - Става.
Значи го направихте.
- Приключи. - Да. Приключи.
- Дами. Чухте ли какво се е случило на Алек? - Не ме интересува.
- Той е в затвора. - Все тая.
Хамър, бармана от миналата нощ каза, че е видял, как го сгащват точно тук отвън.
Сигурно се чудите, какво ли е направил, а?
Не съвсем.
- Няма ли да му помогнеш? - Имам си собствени проблеми.
Алек може да се грижи за себе си.
Сега, знаеш, че трябва да се отнесеш правилно към това.
Предположи, че разберат за бар кода. Разобличава цялото нещо.
Лошо за Алек, лошо за теб, лошо за Джошуа, лошо за всички.
Не е като спасяването на неговия задник, вече не е постоянно моя работа.
Мерси за бирата.
Уитни Мен, служебен защитник. Аз ще поема вашият случай.
С удоволствие.
Ако имате нужда от нещо, аз съм отвън.
- Имате 5 минути. - Благодаря.
- Макс, съжалявам. Бях на път... - Млъкни.
Дойдох да освободя съжаляващия ти задник. Мислех, че са те арестували за някоя от твоите измами.
- Но полицаят каза, че си убил някого. - Не съм го направил.
Бил си разпознат. Подхожда ти на ДНК-то.
- Казвам ти... - Не ми казвай нищо.
Съжалявам, че те освободих от Мантикор и те натрапих на света.
Достатъчно изложение. Оставям те тук за Бялото, с което да се занимават.
- Макс, кълна се, невинен съм. - Кажи това на Еймс. И му предай поздрави.
Наистина ли мислиш, че мога хладнокръвно да убия някого?
Да, мисля, че можеш.
На човека зъбите бяха извадени, за Бога.
Бен.
- Бен, защо правиш това? - Знаеш защо.
Хайде, Макс.
Няма начин да съм бил аз. Този човек е бил убит преди години. Аз бях в Мантикор.
Времето изтече.
Макс, какво те накара да мислиш, че не съм го направил аз?
Просто съм любопитен. Очите ми ли? Някои хора казват, че имам искрени очи.
Тихо. Тук.
Зъбите ли бяха? Трудно мога да отида на зъболекар.
- Замълчи, OK? - Защо вземаш това толкова лично?
- Защото е бил Бен. - Бен. Моят Мантикорски близнак, Бен?
Убил е Тимоти Райън и 10 други хора. По същия начин
О. Те ми казаха в Мантикор, че е костелив орех, но... сериен убиец?
Още една дума и ще те бутна от този перваз.
- Макс, кажи ми, имаш ли план. - Дръж се.
Какво правиш? Не, не, не.
Какво става?
Това ли ти беше плана?
Скачай!
Трябваше да остана там, където си бях и да си получа шансовете.
Хайде!
Нещото, което ме тревожи е, че не мога просто да кажа
"Е, бях заключен в тайна правителствена лаборатория" като мое алиби.
- Предполага не може. - Нали знаеш.
Може би Лоугън можеше да дръпне едно от неговите малки...
О, Господи. Лоугън. Той добре ли е?
- Добре е. Благодарение на Джошуа. - O, добре.
Лоугън можеше да използва малко кучешка плазма, за да се оправи.
Просто се майтапя, Макс. Знаеш, че обичам Лоугън.
Имам предвид, не по начина, по който ти го обичаш. Просто...
Той е добре, нали?
Е, какъв е проблема?
- Няма да го виждам повече. - Повече тази седмица?
Никога.
Не мога да рискувам. И не искам да чувам "Нали ти казах. "
Нямаше да го кажа.
Кафе?
Да, разбира се
Слушай, докато сме навлезли до колене в болезнени теми...
Разкажи ми за него. За Бен.
Когато бяхме деца в Мантикор, той винаги искаше да отговаря за всичко.
Защо ние бяхме там, какво беше отвън.
За това той измисляше тези невероятни истории, за да обясни нещата.
Някак си ни караше да усещаме...
любов.
Всякъш не сме сами.
Звучи като мило дете. Какво се обърка?
След като избягахме,
там имаше толкова много неща в този свят, за които той нямаше обяснение.
Не трябваше да напускаме. Всичко имаше обяснение тогава
Не знам. Той просто...
загубихме го.
Хей, добре ли си?
Добре съм.
Макс, какво има?
Бяхме в горите.
Той беше ранен,
и Мантикор беше близо до нас.
- Той не искаше да се върне там. - Реиндоктриниране.
Или по-лошо.
Аз го убих.
Той ме помоли, и за това го направих.
И тогава побягнах.
Спасявах себе си.
И просто оставих тялото му там, за да го вземат те.
Макс, съжалявам.
Имаше избухване на дребна шарка, след като пулсът удари.
Единственото място, от където можеше да се вземат лекарства
беше черният пазар. Родителите ми нямаха пари.
Почти нямаше да я изкарам. Когато свърши, не можех да виждам повече.
- Но имаш Били.
Тя е добър приятел.
Но още помня как изглеждат някои неща.
Цветовете. Усмивката на майка ми.
- Ти не си като повечето хора, нали? - Ъ...
Имам предвид, че понякога хората ме съжаляват.
Мога да го чуя в гласовете им. Предполагам, защото не мога да правя всичко, което те могат.
Можеш да излезеш. И можеш да разговаряш с хората.
Можеш да отидеш в Краш на парти и танци.
- Знам, но... - Трябва да го направиш.
Може би ти можеш да дойдеш с мен.
Може би.
Щеше ми се да можех да видя картините ти. Толкова съм любопитна.
Обзалагам се, че те щяха да ми кажат всичко, което трябва да знам за теб.
Синьо...като небето.
А това е зелено...като очите ти.
Красиво е, Джошуа.
- Благодаря. - Не. Аз ти благодаря.
Познай какво, Мюл. Излизаш от тук
Действай леко, докато оправим цялото това погрешно идентифициране.
Може би ще пренощувам при Джошуа. Мислиш ли, че ще възрази?
Шегуваш ли се? Ще му хареса.
Мерси, че ми спаси задника, отново.
Трябва да е трудно, а? Когато съм наоколо
Момчето с лицето на Бен, което те кара да мислиш за неща, които искаш да забравиш.
Да. За това вероятно се държа като кучка с теб, понякога.
Може би.
Или, нали знаеш, може би защото съм като болка в задника, понякога
- Бъди внимателен - Винаги.
Джош!
Къде си, приятел? Джош?
Джош, тук ли си?
Хей, хей, хазяин
- Хазяин? - Да.
Трябва да се настаня за малко, докато се поуспокоят нещата.
Оказа се, че мъртвия ми брат близнак е убиец психопат.
- Иди разбери.
Къде ти е телевизора?
Нямам.
Книга. Можеш ли да четеш?
Да не живеем в тъмната ера? Хайде, приятел. Нужен ми е глупавият ми телевизор.
Горещата среда. Голямата пустош.
Виж, съжалявам. Знаеш ли какво? Мисля, че знам откъде мога да гепа един.
О, ъ...
Какво имаш там? Нова работа?
Джошуа номер 320?
Ани.
- Ани? - Ани.
Коя по-точно е Ани?
Момичето, което живее надолу по улицата.
- Чуй ме, Джош... - Алек, тя не може да вижда.
Без бягане, без пищене. Всичко е наред.
О, момче. Трябва да си поговорим малко за Ани.
Не искам да си поговорим.
Знам, че трябва да го карам по-леко.
Омръзна ми да го карам по-леко.
Мюл?
Виждаш ли онази ограда? Всичко, което трябва да направиш е да я прескочиш и ще си в безопасност.
- OK. - Но внимавай за вражески войници.
Защото, ако те видят, ще се опитат и ще те убият.
Ще носят шлемове, каски,
ще имат значки, на които пише "Секторна Полиция".
- Секторна Полиция. - Точно така.
Късмет.
Благодаря ти... за всичко.
Човече, тоя е откачалка.
Нарушихте сигурността на контролно - пропускателния пункт. Стойте където сте.
Замръзни!
- На колене, откачалко. - На замята, веднага!
Долу! Веднага!
Алек, глупавият телевизор е твърде гръмогласен.
Това е единствения начин да му се насладиш. Ела и гледай.
- Трикове и удоволствия. - Добре дошъл в света на недостиг на внимание.
Това е прекъсване за новини на Канал 3.
Хувърброн засне тези шокиращи кадри.
Властите отказват да коментират естеството на нападателя.
Но както можете да видите, нападателя има това, което може да се обясни само като свръх човешка сила.
- Това е лошо. ... описано от свидетели като мутант...
Това е наистина много лошо.
Той вярва, че е избягал от таен правителствен проект познат като Мантикор.
Властите отричат да знаят за Мантикор...
Това е нещото, което видях в канала миналата седмица.
Уау, Нели. Погледни го този загубеняк.
Един полицай беше ранен сериозно, преди другите да открият огън. Очевидци твърдяха...
Макс.
- Карай по-леко, Алек. - По-леко? Това ли е всичко, което ще ми кажеш?
- Джошуа? Аз съм, Ани. - Изправи я да си върви.
Не може да си с нея сега. Видя това. Видя какво стана.
- Алек, тя е... - Изпрати я да си върви.
Преди да се е влюбила в теб и да поиска да те запознае с родителите си.
Преди да си се самоубил, преди да си я убил.
Изпрати я да си върви.
Били и аз отиваме до магазина. Помислих си, че може би ще искаш да дойдеш.
- Ани... - Какво не е наред?
- Новините... - Какви новини?
Новини от вкъщи. Трябва да си вървя.
- Кога? - Днес.
- Ще ми липсваш. - Ти също ще ми липсваш.
Сбогом, Ани.
Джошуа!
Можеш ли да направиш нещо за мен?
Просто... Искам да те запомня.
Можете да го видите тук, бар кодът
Не потвърдени доклади сочат, че тези татуировки са били използвани
да следя различните войници, въвлечени в програмата.
Тялото на мутанта беше откарано...
... грижи за потенциален био риск.
- Благодаря, че отговори. - Видя ли новините?
Да, но не за това ти звъня. Трябва да дойдеш тук.
Знам, че си тъжен, но си постъпил правилно.
Спомни си, че говорехме за това, че не сме като другите хора и трябва да се подкрепяме?
Точно сега, това е по-важно от всякога.
Ани не е като другите хора. Тя е различна.
Но също така, не е и като нас.
Когато те е грижа за някой, трябва да правиш най-доброто за него, дори и да боли.
Любовта разочарова.
Джошуа, от къде взе това?
Баща ми ми го даде.
- Здрасти. - Светлините бяха загасени.
- Не знаех, че си си вкъщи. - Ако знаеше, нямаше да дойдеш, а?
Намерих това на врата на Джошуа. Каза, че баща му му го е дал.
Това е същият символ, който култът използва.
Значи Сандеман е един от побърканяците от Белият култ?
Има връзка между култът и Мантикор.
Може би трябва да направя едно от хакванията на Само Очите, а?
Имам предвид, че е денят на големите новини, в случай, че не си забелязала.
Опитах се да ти позвъня. Исках да поговоря с теб, но... Предполагам, че си много заета.
Тръгвам си. Просто мислех, че искаш да знаеш.
- Мръдни се. - Мога да те държа тук цялата нощ.
- Хайде, Лоугън. - Поне докато не падна мъртъв.
- Казах всичко, което трябваше да ти кажа. - Не мисля така.
- Мисля, че има нещо друго. - Лоугън...
- Или има някой друг? - Какво?
Трябваше да говоря с теб, и за това дойдох в апартамента ти.
И го видях да си тръгва.
Имам предвид, ако съм сбъркал, просто кажи.
Кажи ми, че това не е истина.
Не мога.
Свърши. Приключихме.
Свикни с това
Хей, Макс. Помислих се, че мога да те намеря тук.
Дойдох тук, за да съм сама.
Знам. Но след това, което се случи днес,
Сметнах, че двамата можем да се държим като приятели точно сега.
Сядай.
И така...
имаш ли някакви съкровени мисли, които искаш да споделиш?
Някакви мъдри разбирания за живота?
Да.
Любовта разочарова.
Превод и Субтитри: Bulgaria TEXT '2002